Франсиско де Кеведо
На Лисида,
от която поисках няколко цветчета, които държеше, като я убеждавах да подражава на ручея

Превод от испански: Александър Муратов, Атанас Далчев, 1978

chitanka.info

От мен щом бягаш, Лисида[1], тогава

бъди и като ручея студен,

що вечно бяга от брега зелен

и винаги го щедро оплодява.

От моите ласки бягаш с вид спокоен,

но виж в очите пламъка игрив:

макар и пътем, този огън жив

поне за стрък тревичка е достоен.

Тъй като причиняваш мойта мъка

и смееш се над скръбния ми зов

във пустошта на нашата разлъка,

при своите лъкатушения нови,

прости ми, горда, моята любов

и отнеси със тебе моя повик.

[1] Лисида — зад това име се крие Луиса де ла Серда, от дома на Мединасели. Тя е любимата, по която Франсиско де Кеведо напразно въздишал цели двадесет и две години. ↑

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.